Ти справді сьогодні їдеш?
Мені остогидло вислуховувати це лайно.
Щороку те саме!
Ти справді сьогодні їдеш?
Я вже ситий по вуха вашими жіночими балачками...
про це різдвяне лайно!
- Привіт, це я. - Привіт.
Я приїду ранковим потягом.
Гаразд. Тебе зустріти на станції?
Дякую, не треба. Я візьму таксі.
То бувай, скоро зустрінемось.
- А взагалі ти як? - Просто "чудово".
- Ти хоч там прибрала? - Трошки.
Гаразд. Побачимось. Бувай.
Лаура?
ЗИМОВІ СПЛЮХИ
Хочеш бульйону?
Каву.
Тримай.
Для чого ти туди їздиш?
А ти чим займалася?
Спала.
Читала.
Чекала.
Але чого?
Ти пахнеш сном.
А ти машиною.
Нова машина?
- Хочеш подивитися? - Пізніше.
- Чекай... машина. - Пізніше.
Ти машиною?
Жартуєш? Я п'яний.
Йти доведеться далеченько.
Щось не так?
Я також хочу поїхати.
Не починай цього знову.
Я боюся.
Чого?
Що вона не повернеться.
Послухай.
З Лізі все буде гаразд.
Саме для цього я й везу її до ветеринара.
Перестань. Це ж лише година.
Я бачу, що ти втомлена.
Луїс татові. Прийом.
Прийом. Луїс татові. Прийом.
- Луїс татові. - Дідько, та де ж вона?
Прийом.
Сонце.
Ви цілий?
Вам дуже пощастило.
Лізі!
Господи!
Лайно!
Лайно! Лайно!
Що означає - перевірити?
Хто ці "вони"?
То ви там сам-один?
Це, певне, жахливо - бути таким самотнім.
Як ви можете читати газети...
поливати квіти, варити каву...
і все сам-один? Це ж...
Цього просто не може бути. Якого дідька я заснув?
Та не хвилюйся ти. Хтось просто вирішив покататися і десь її залишить.
- Ну, звісно. - В машині щось було?
Одяг, різдвяні подарунки. Та різне... Мені треба йти.
Той хлопець певне був під кайфом.
Бекі, я візьму твою машину.
А на чому я поїду на роботу?
То давай, швидше. Рухайся.
А чому ти залишив ключ у машині?
Маєш чудовий вигляд.
Господь любить брехунів. Світ не бачив такої потвори як я!
Ти просто набрала трохи зайвого.
Ти трохи пухка як та пампушка. Але виглядаєш ти чудово.
Бланше!
Так, так, інакше я б цього не казала. Але ти мусиш слідкувати за собою
Подивися на мою фігуру.
За десять років я не набрала й зайвого грама, Стелла.
Зараз я важу стільки ж, як важила того...
літа коли ти поїхала з Белле Рев...
- Літа... - Лаура, швидше.
Що там?
Внутрішні кровотечі і травми голови.
- Як це сталося? - Дорожня аварія.
- Дідько, я не знаю чи зможу... - Звісно, зможеш.
У тебе немає вибору. Йди сюди.
Тримай це.
Відсмоктувач.
Прибери. Мені нічого не видно.
- Крові потрібно буде більше. Накладатимемо шви. - Так.
Коли?
Ні, коли?
Десять хвилин тому. Дякую.
Він скоро буде. Розпишіться тут.
Мої вибачення...
- Ну і? - Забудь.
Як хтось напісяє на схилі, вони готові засадити його до в'язниці...
А от вкрадена машина...
Наче я повідомив їм про НЛО: "Машина?"
"Це та, яка на чотирьох колесах?"
Бекі, ключі в кишені куртки.
- Добрий ранок. - Добрий ранок.
Дякую.
Що ж, до роботи.
Макс!
Пішов!
Наступний.
Я дещо бачив...
Машина...
Вона мало не врізалася в мене.
Я вивернув кермо в останню мить.
Це було так несподівано.
Там були ці лінії...
неначе змія.
Де?
Як хвилі.
Чого витріщився, йолоп?
Я не пам'ятаю!
Боюся, єдине чим ви можете допомогти - то це зберігати спокій.
Ми контролюємо ситуацію...
Але пошкоджений мозок.
Потрібна комп'ютерна томографія, але у нас немає устаткування.
І в таку погоду ми не можемо її перевезти гелікоптером..
А машиною?
Дуже небезпечно. Вона в критичному стані.
Ми можемо її втратити.
Втратити?
Кома.
Що таке кома, тату?
Краще повертайтеся додому і відпочиньте.
Тут ви ані чим не допоможете.
Це була...
Це була наче змія.
У формі змії.
Вибачте?
Його вже оглянули?
Ні, зі мною все гаразд.
Все гаразд. Ходімо.
Привіт, солоденька. Я думаю лише про тебе.
Я скучив за тобою. Справді.
Ти справді мене кохаєш? Тоді приходь просто зараз.
Я роздягну тебе, ти роздягнеш мене...
- Чому ти не відповідаєш? - Алло?
- Це я. Що робиш? - Збираюся піти до театру.
Театр?
Так. Сьогодні у Лаури прем'єра.
- Я забув. - Ти обіцяв також піти.
Так, але...
- Сьогодні увечері щось не хочеться. - Чому?
Та не люблю я ці аматорські вистави.
Перестань. Гадаю, цього разу буде зовсім непогано.
А може краще поваляємося в ліжку і подивимося телик?
Дуже оригінально.
"Тачка на ім'я "Бажання""... сьогодні будуть показувати.
Вів'єн Лейг замість Лаури Кірш.
Марко, мені потрібно піти, і я хочу піти.
- А ти можеш прийти сюди і дивитись телевізор. - Справді?
Так, я скажу Лаурі, що ти занедужав.
Так?
Так, до зустрічі.
Господи, та вони такі повні, що можуть луснути.
Подивися на мою фігуру.
Чи ти знаєш, що я не набрала і зайвого грама...
за десять років, Стелла?
Будь ласка.
Подивися на мою фігуру.
Чи ти знаєш, що я не набрала і зайвого грама...
за десять років, Стелла?
Зараз я важу стільки ж, як важила...
Як ви гадаєте, скільки коштує цей чудовий ексклюзивний набір каструль?
Рівно 499.
- Я б сказала - 300. - Давайте перевіримо. Вибачте, ви помилилися.
Ці чудові каструлі коштують 499 марок.
Вибачте, Хільдо. Наступного разу вам пощастить.
Отто. Не бери ти цього так близько до серця.
- Пока. - Пока.
Так, у мене є справи.
Попіклуйся про нього. Я бачив як він аплодував.
- Як тебе звуть? - Рене.
А, так.
А я Лаура.
- Ти працюєш в кінотеатрі? - Так.
- Тим... як його там? - Кіномеханіком.
Так, точно.
- Не роби цього. - Чого?
Не питай мене.
Не питати чого?
- Чи мені сподобалося. - Я і не збиралася.
То як, тобі сподобалось?
Сподобалось, дуже сподобалось.
І мені... І мені.
- А чим ти ще займаєшся? - Я медсестра.
Я медсестра. Бути медсестрою у мене виходить краще...
- Краще? - Краще аніж грати.
Господи! Не можу повірити, що у мене такий паскудний настрій.
Послухай, зі мною зовсім не обов'язково розмовляти.
Це не те, що я хочу видатися грубим.
Привіт, ласкаво просимо.
Не можу знайти де це.
Господи, де ми?
Треба повернутись.
І перший поворот направо.
З тобою все гаразд?
У селищі поверни наліво.
Дуже дякую.
З тобою все гаразд?
Так. Дякую.
Зачекай.
Ти любиш ходити в кіно?
Не дуже.
- Це на який фільм? - Який захочеш.
Вони безкоштовні.
Дякую.
Амінь.
У нас буде нова конячка, тату?
Не вийде.
Цього разу ні.
Про що ти говориш?
Про все.
Стривай! Лаура!
Почекай на мене!
- Лаура! - Давай!
- Я хочу пити!
Підемо сьогодні в кіно?
В кіно?
У мене є квитки.
Від того дивака? Він там працює, хіба ні?
Дивака?
Він дещо дивний, тобі так не здається?
Так.
Ти з ним балакала?
Трохи.
Ну, він хоча б подарував тобі квитки.
Так. То ти підеш?
Не можу. Марко прийде.
Тобі ж Марко не подобається?
Подобається.
Я лише...
Я лише не розумію, що йому потрібно.
Від мене?
Ні... взагалі.
Часом я також не розумію...
чи він чесний зі мною. Чи можу я йому довіряти.
Не поспішай. Ви ж лише недавно почали зустрічатися.
Слухаюся, мамуню.
Я лише хотіла б знати, чи те що є між нами є коханням.
Як гадаєш?
Звідки мені знати?
Привіт.
Що поробляєш?
Дивлюся телик.
Їм.
Чи не міг би ти?
Вибач.
Поставлю його на місце.
Схоже, краще мені піти в кіно.
Припини.
Це ти припини прибирати за ним.
Що ти маєш на увазі?
- Щось чути про твою машину? - Провінційні копи.
Забудь.
Залиш. Я все зроблю.
Тримай це.
- Ого! - Рефлекси...
Дідько!
Ми могли б проводити разом більше часу.
Бути більш близькими. Маю на увазі...
Я міг би сюди переїхати.
Ми би проводили разом гірськолижні курси.
Я б тобі все тут показав.
Ми могли б завжди бути разом.
Якби я жив тут, мені не доводилося б платити за помешкання у місті.
Ти ще не довів, що є перспективним співмешканцем.
- Що ти маєш на увазі? - Мав би здогадатись!
Герд досі шукає нового інструктора.
- Я не хочу. - Але чому?
- У мене є чим займатися. - Ти заробляла б набагато більше.
Перекладами я зароблятиму так само.
"Кохання Фореста Ренджера"...
"Час бажань."
З тебе б вийшов чудовий гірськолижний інструктор.
Але я не хочу.
Це безглуздо!
- Що саме? - Оце твоє ставлення.
Ти не хочеш спробувати нічого нового.
- І що я скажу Герду?
- Про що? - Про твою відмову.
А чому ти взагалі вирішив, що я погоджуся?
- Я вже йому сказав. - Що?
Тобі ж так буде краще. Ти зароблятимеш вдвічі більше.
Дякую, але я вже доросла дівчинка.
Хіба?
Невже в тебе ніколи не виникало бажання чогось досягнути?
Хто б казав!
Що?
Твоє ставлення часом дістає!
Та що з тобою таке?
Я звертаюся до тебе!
Якщо не прислухатимешся до інших...
тобі ніколи не вирішити власних проблем!
У мене немає ніяких проблем!
- Справді? - Проблеми у тебе!
Ну, так. Звичайно.
Ти сам - проблема!
Моя єдина проблема - це твоя впертість!
- Це чому? - На тебе не можна покластися.
І мені тепер доведеться залагоджувати усе з Гердом!
Вибач, але ця проблему ти створив сам!
Я тебе не розумію. Задля змін ти не хочеш поворухнути і пальцем.
Ти лише хочеш спокою. Та хоча б спробуй.
Знаєш, що кумедно?
Те, що ти терпіти не можеш свого батька...
але говориш точнісінько як він!
Що ти знаєш про мого батька?
Достатньо подивитися на тебе, щоб знати про нього усе.
- Та що з тобою таке? - Залиш мене!
- Ти хотіла зробити мені боляче! - То поплач!
От воно що! Тобі подобається робити мені боляче!
Пусти! Ти здурів?
А тобі личить злитися.
Припини!
Я кохатиму тебе...
якщо ти захочеш.
Справді?
Але не треба мене виховувати.
Я і не хочу тебе виховувати.
То кохай мене і не дратуй мене.
Тоді і ти мене кохай.
Іноді ти така...
О, ні! Чому ти прийшла саме на цей фільм?
Ну, гадаю, тепер ми квити.
Бувай.
Моя робота вже скінчилася.
Нервовий...
зарозумілий... марнославний...
неохайний... хворобливий...
самовдоволений...
схильний до туги...
втрат...
- дивакуватий. - Схильний до туги?
- Це тебе дратує. - Ні, мене дратує зарозумілість.
- А також самовдоволеність і марнославство. - Так.
Твоя черга.
Мовчазна...
розчарована... сором'язлива...
нерішуча... замкнена...
напружена...
егоцентрична...
Не маєш апетиту.
Ти нічого не хочеш з'їсти?
- Чому егоцентрична? - Не знаю.
- А чому ти думаєш, що я дивний? - Тому що так і є.
- А хіба ти не егоцентрична? - Я не знаю.
Вибачте, але взагалі то я замовляла чай.
Тупа, потворна, дурна, сліпа, німа, глуха, бридка!
З тобою все гаразд?
Чому саме ти проводжаєш мене додому?
Щоб заспокоїти свою совість.
Усі інші були п'яні як чіп.
Тео?
Спи вже.
І коли волога зібралася у крапельки, що сяяли перлинами на склі
а сльози в її очах висохли
Вона зрозуміла, що покохала його - покохала за сонце і сіль на його тілі
За його гладеньку шкіру, за його силу
Покохала, незважаючи на його легковажність і усі його помилки
- А ти все вкалуєш? - Що?
Що ти робиш?
Сюрприз. Я виїхав зі своєї хати.
- Ти ж погодилася. - Я казала,
що спершу повинна поговорити з Лаурою. Це ж її будинок.
- Але тут стільки місця. - Це так...
Але тобі буде з нею не легко.
- Що ти маєш на увазі? - Ти знаєш.
Тобі Лаура не подобається, і ти навіть не намагаєшся цього приховати.
У нас це взаємне.
Саме так. І це не дуже гарний початок, хіба не так?
Лайно.
- Ти не дуже радієш. - Радію.
Так, справді.
Я переговорю з Лаурою пізніше, гаразд?
Правда. Справа в тому, що ти часом...
Що?
Я зараз швиденько дороблю, гаразд?
Ось.
Я поклала туди вітаміни.
Вітаміни.
- Може, я увімкну світло? - Ні, прошу, не треба!
Так краще.
- Хотів тобі дещо запропонувати. - І що це?
- Повечеряємо. - Повечеряємо?
- А ти не хочеш? - Так, повечеряємо. Гаразд.
Це ти.
- Тобі не подобається? - Чому? Просто інакше.
- Ти навіть мене не упізнав. - Вибач, просто задумався.
- То як? Чорна кава, як завжди? - Так.
То про що ти думав?
Я забув. Але впевнений - це було важливо.
- Мені відоме таке відчуття. - Ні, зовсім не таке.
- Справа в тому, що я маю певну проблему. - Так?
І яку ж?
Ти мені не скажеш.
Хочу їсти.
Можемо піти до мене.
- Від кого ти його успадкувала? - Від моєї бабусі.
Вона була класна. Була колекціонером.
Вона підчепила багатія - спекуля з нерухомості...
і мандрувала світом.
А це був неначе її склад.
- Склад? - Так би мовити. Сам побачиш.
Уся сім'я лускала від заздрощів і врешті решт...
усі пішли звідси з порожніми руками.
Майже всі.
Так.
Вона врятувала мені життя.
Лише тому що ти одного разу пішов на закупи!
Гаразд. Забудь.
- Якби ж я знала раніше. - Що?
Який ти чарівний співмешканець.
Куди ти зібрався?
Що? Я хочу пісяти, тупа корово!
А може і ні. Привіт.
Пока!
Лайно!
Хвилиночку.
Чудово. Просто залишайся у ліжку.
Дай мені спокій!
Ти просто майстер в налагодженні стосунків.
Я? Шуміти почала саме ти.
Ти не можеш жерти усе що знайдеш в холодильнику.
Чому ні? Я ж купив їжу!
І чому це ти вирішила, що я маю змінюватись?
Тому що ти хочеш тут жити, бовдуре.
Геть здуріла.
Куди пішла?
Ти не проти, якщо Марко тут трохи поживе?
Ні. А що?
Він питав мене.
Мені здається, що так буде добре.
Так, звичайно. Чому ні?
- Що ти робиш? - А як ти гадаєш?
Що?
Чому?
Я не збираюсь змінюватися.
Не хвилюйся. Я вже все залагодила.
Дякую.
Ні, ДЯКУЮ!!!
Залишся! У мене з-за цього лише стрес!
Мені не потрібен ніякий стрес! Я лише хочу тут жити!
Ну, звичайно. Ти плачеш і я у цьому винен.
Я не плачу.
Ти просто не хочеш, щоб я тут жив.
А ти справді думаєш, що це гарна ідея?
Звичайно.
Чому?
- Чому, чому? - Так, чому?
- Але чому ні? - А чому так?
Буде добре. Ми будемо разом.
- Але ми постійно лаємось. - Це не так.
Тобі справді подобається бути разом зі мною?
Звісно. А тобі?
Ні.
Усе що ти хочеш - це лише трахатися.
- Я правий? - Ти дурний.
Хіба?
Господи, ти неможливий.
Тату!
Це воно.
Шрам.
Це був шрам.
- У нього був шрам от такої форми. - У кого?
У того, хто був в іншій машині, дідько!
Якій ще іншій машині?
Тебе винесло з дороги. Було сковзко - лід, і тебе занесло.
Таке трапляється.
Досить дурити самого себе.
Тут нічого не поробиш.
Безнадійний випадок. Цьому чоловікові кінець.
Його ферма - банкрут. Донька в комі.
Ми нічим не можемо допомогти.
Та вони нічого не роблять. Яке там розслідування - нічого!
Алекса, мені відомо, що ми співвласники цієї тачки.
Я такий же злий як і ти.
Так, саме так.
Звідки мені знати? Ти ж у нас адвокат...
Жінка-адвокат.
Припини. Ти ж знаєш, що я дуже хочу. Ти не можеш.
Так, я також тебе кохаю.
Так, звичайно.
Так, клянуся...
здоров'ям своєї матері і своїм.
Нехай всі помруть, як я не дотримаю слова.
Ти досі тут? Я гадала, що ти вже...
Була певна, що ти вже на схилі.
- Так. - Хто це?
Так, так.
Я не міг говорити.
Забудь. Я в офісі Герда.
Зараз нас роз'єднають. Зателефоную тобі пізніше, гаразд?
А хіба це не я тобі зателефонував?
Так, гаразд.
Так, цілую... гаразд. Бувай.
Дозвольте?
Слухай.
Ти ще там?
- Так, я читаю. - Що?
Тенесі Уїльямс.
Твоя частина найскладніша.
До речі завтра ми граємо... і вже вісім місць зарезервовано.
Чудово!
- Ти працюватимеш сьогодні увечері? - Ні, завтра ж Новий Рік.
То почекаєш на мене?
Так. Зустрінемося.
Бекі!
Це твоя? Машина твоя?
Так, це була моя машина.
- І що - жодного сліду? - Крадіїв?
Слід - це було б занадто добре. Ти сам?
Так, шукав сигарети. Мої скінчилися.
Стривай.
- Ребека вже пішла? - Ні, її просто ще не було.
Тримай.
Краще сам.
Бекі?
Що це ви удвох тут робите? Привіт.
Привіт. Нам потрібні сірники.
В кухні.
Звісно.
- Може візьмеш? - Так.
Я все залагоджу, Герд. Я зараз у Бекі. Так, пока.
- Він тобі подобається? - Що?
- Тобі подобається Рене? - Що ти маєш на увазі?
А як ти гадаєш що?
Який він тобі - гарний, приємний, привабливий?
Гарний - ні.
Привабливий - частково. Приємний - так.
То це тому ти йому посміхалася?
- Що? Коли? - Та тільки що.
Ти жартуєш? Я лише сказала "Привіт"
Саме так. "Привіт."
- Ти здурів. - Я все помічаю.
Дурня.
Що це?
Моя новорічна сукня.
Лайно!
Нічого не пам'ятаю!
Нічого! Нічого!
З тобою все гаразд?
А ми домовлялися про зустріч?
Ні.
Лайно.
Але ж наче домовлялися...
- Мені здається. - Це було вчора.
Вчора?
Ти хотів на мене почекати.
У мене вдома.
Новий рік.
Вчора?
- Ти раніше це помічала? - Так.
Це був нещасний випадок.
Коли я був у війську.
- У війську? - Я знаходився занадто близько...
до гранати, що вибухнула...
- і уламок попав мені у мозок. - Ой.
Щось пошкодилося.
Моя коротко-термінова пам'ять...
дещо зіпсувалась.
І?
Що це означає?
Я знаю хто я...
звідки я родом і таке подібне.
Але, наприклад, стосовно того що відбувалося вчора...
не маю аніякого уявлення.
Якщо мій мозок на це не здатен - я повинен зберігати спогади якимось іншим чином.
Коли я дивлюся на фото - я можу пригадати події.
Майже завжди.
Без фото - забуду все.
Все?
Все перемішується.
Лише дещо пам'ятаю.
- Ребека! - Так?
Це тебе. Твій батько.
Тато?
Так.
Будь обережнішим. Не розганяйся.
А то скрутиш в'язи.
Марко!
- Так? - Ребека поїхала додому.
У неї померла бабуся.
- Дідько. - Так.
І мені також треба поїхати.
Наглянеш за моїм будинком декілька днів?
Звісно.
Не можу знайти.
Дивно, що ти не можеш знайти вимикача...
у власному басейні.
Гаразд, збрехав. Це не мій басейн.
Але врешті решт ми тут.
Так що я збрехав лише частково.
Це так.
І що тепер?
А як ти гадаєш?
Кому це все належить?
Другу, що заробляє на гірськолижних курсах.
Давай! Тут все включено.
Тут класно.
- Є хтось удома? - Так.
Привіт.
Привіт. Не знав, що ти сьогодні повернешся.
Сідай.
"Кави?" "Звісно, люба."
"Еспресо чи капучіно?"
"А може латте чи макіато?"
"Але не зламай машину."
"Хіба ці руки не руйнують усе, чого торкаються?"
Ніхто тобі не вірить. Жодна людина у місті.
А ти?
От пробачиш. Я знайду цього покидька!
Хтось повинен його упізнати, цей шрам.
Не упізнають.
Бо цього ніхто не бачив.
Я йшла за тобою і усі їх позривала...
усі оголошення.
Але чому?
Мені було так соромно.
Усі вважають, що ти збожеволів. Вони думають, що ти...
що це була твоя помилка.
Так, готуємося. швидко.
Рене? Це я. Зараз я не зможу.
- Щось трапилося? - Так.
Це важливо.
То ти прийдеш на вечірку в барі?
Можливо, але трохи спізнюся.
- Гаразд. - Я маю йти.
Може хочете щось попити?
Ні. Як там справи?
Я не знаю. Але вам не варто хвилюватися.
Треба чекати.
Я відвезу тебе додому. Одному з нас слід доглядати за дітьми.
- Привіт. Що трапилося? - Обпікся.
Попав якийсь бруд.
- Дозволь мені. - Прошу.
Привіт.
Тобі слід бути обачним. Поранення горла можуть бути небезпечними.
Болить.
- Що з тобою не так? - А що?
Маєш кепський вигляд.
У сусідній кімнаті помирає дитина.
- Де її батько? - Зараз повернеться.
Підготуйте її. Помийте і все інше.
Все це неначе як не насправді.
Часом думаю - а чи варто жити довго?
Можливо, вона мала три щасливих роки з прожитих нею десяти.
А ти мала три щасливих роки?
Не знаю.
І я не знаю.
Але залежить від того, як на все дивитися.
Три - це ж досить багато.
Піду поки її батько не повернувся.
Дідько. На похоронах я не плакала...
а зараз не можу зупинитися.
Це нормально.
Я рада, що ти тут.
Болить?
Дякую за вечерю.
Але ж ти готувала.
Я вам не завадив?
- Привіт. - Привіт. Я щось зовсім розклеїлася.
- Ти розклеїлася? - Так, від усього цього...
Піду приготую каву. Будете?
- Так, будь ласка. - Ні, дякую.
Виглядаєш паскудно.
Коли повернулася?
Зо дві години тому. Що це?
Дрібниці. Обпікся машинкою для кави.
Як там було?
Гнітюче.
Так мало людей.
Мама була нещадною.
Вона продала усе: будинок, землю...
За скільки?
За скільки продала?
Я не знаю, Марко. Дорого.
Поки тебе не було я думав про тебе...
увесь час.
А ти ні?
- Ось. - Дякую.
Може тобі краще сьогодні побути вдома?
Ні, зараз приведу себе до тями.
Я скажу коли йтиму.
- Скажеш як себе почуваєш. - Так, дякую.
Ти кудись зібралася?
На вечірку до "Сплюхів". Підеш зі мною?
Ні, мені потрібно прибрати Гердову хату.
- А коли прибереш? - Ну, якщо ти так хочеш.
Але, можливо, тобі буде краще побути удвох з Рене.
Що робитимеш увечері?
Піду на вечірку.
- На вечірку? - Так.
Треба ж якось підняти настрій.
Я до вбиральні.
- Все гаразд? - Так, не хвилюйся.
- А що - Марко не прийде? - Та схоже що ні.
То може хоч ти зі мною потанцюєш?
Як же мене це все втомило.
О, привіт. А я думала, що ти не прийдеш.
Ну, ти справжній "герой"!
Справді? А той хлопець - він теж герой?
Господи, те неможливий! Я навіть і подумати не могла...
Та що з тобою, ідіоте?
Ні, ні, ні. Це я тебе маю запитати!
Що з тобою?
Ти робиш мені боляче!
Придурок! Ти усе зіпсував!
Що саме? Твою любовну інтрижку? О, пробач мені!
Йолоп!
Яку інтрижку?
- Ти здурів? - Ні.
Зовсім навпаки.
Чудово. Ти зіпсував усе що міг.
Ти мене більше не кохаєш.
Сідай, бо поїду сама.
Гаразд, поговоримо.
Про що думаєш?
Лаура?
Привіт.
Де ти була?
Виходила дещо купити.
Що з тобою?
Я ходила до аптеки.
Здається я вагітна.
То от хто ти.
Гарно?
Це не просто.
- Сюди униз? - Так.
Чудово.
Будь обережною. Не розганяйся.
Чекай! Я першим!
Так, можливо. Але куди вони поїхали?
Я лише знаю, що вони піднялися на підйомнику.
- Куди? - Догори.
- Десять найжахливіших речей. - Давай, ти починаєш.
Народити дітей.
Жити разом.
Розтовстіти.
Нудитись. Дивитись телевізор.
Не кохатися. Постаріти.
Засмердітися і померти!
Ніна!
Ні, прошу, ні...
Давай, шукай.
Уперед.
Ми лише нещодавно сюди заселилися.
Тому тут нема ані холодильника ані ванної.
- А телефон у вас є? - Так.
Я боюся, що з ним могло щось статися.
Там густий туман.
Я впевнена, що він мене шукає.
Гадаю, що так і є. Тримай міцно.
Я зателефоную до поліції.
Вони надішлють когось, щоб його знайшли.
Шкода, що мій чоловік не тут.
Що сталося? Ви мене не пропустите?
Що таке! Заберіть його!
Ви збожеволіли? Заберіть собаку!
Заберіть його!
Ти вбив її.
Ти божевільний!
Я не вбивав її!
Це був нещасний випадок!
Я нікого не вбивав!
Привіт.
О, ні.
Я знаю.
Насправді ти ж не дуже голодний?
Переклав субтитри з англійської Sgt.